Hvor er du dum, Zap. Jeg har jo nøgler, for fanden!
- Jeg glemte det. - Det er det eneste, du kan, ikke?
Du er virkelig dum.
Dette sted er mit.
Godt. Du viser, hvor det er, så spilder vi ikke tiden. Kom!
Jeg vil have noget.
Det får du, min engel.
Ja, ja. Skynd jer, for jeg rydder selv op.
Jeg skal nok få dem på andre tanker.
Jeg vil have noget.
Det kommer. Hold op med at beklage dig!
Satans! Skynd dig, for fanden!
Fandens...
Fandens!
Sluk, for fanden! Er I dumme, eller hva'?
Idioter! Hvad er I ude efter? Bortset fra problemer?
Er det din far, Coyotte? Er det?
Antoine...
Far.
Det er da ikke dig, Antoine?
Vi har abstinenser.
Du skyder da ikke din søn? Vel?
Din skiderik!
Kom, bare kom, alle sammen! Jeg hedder Rico!
Rico! Giv den hele armen, Zap! Giv den hele armen.
Sådan!
Gør rent bord, Zap! Det skal være perfekt!
- Okay, Zap? - Det bliver perfekt, Rico.
Det bliver perfekt. Det bliver perfekt!
- Er der ikke mere? - Nej.
Hold kæft!
Stille!
Kom nu! Hænderne på ryggen. Spred benene. Spred benene!
Efternavn, fornavn.
Nikita.
Jeg vil give dig et råd, skat.
Forhold dig rolig, for jeg synes ikke, du er morsom.
- Er vi enige? - Skat...
- Vi kan forhøre hende senere... - Nej. Jeg ved, hvordan de er.
- De ter sig fjollet. - En blyant?
Skriv dit for- og efternavn, tøs.
Jeg hedder Snuske!
Efter overvejelser erklæres tiltalte skyldig i mord -
- på betjentene Georges Henri, Grégoire Andersen og Michel Terlin.
Juryen mener, at der ikke er formildende omstændigheder.
Retten dømmer efter paragraf 304 tiltalte til livsvarigt fængsel.
Straffen inkluderer en minimumperiode på 30 år.
Retten er hævet.
Skiderikker!
Slip mig, for fanden!
Slip mig, skiderikker!
Skiderikker!
I har ikke ret!
Jeg vil ikke dø på den måde.
I skal ringe til min mor.
Det har vi gjort.
Hvorfor er min mor her ikke?
Kan vi ikke vente lidt?
Hun kommer og henter mig. Mor kommer og henter mig.
Mor...
Mor!
Goddag.
Hvad hedder du?
Nikita.
Sikket smukt navn. Hvor stammer det fra?
- Fra en sang. - Og hvordan er den?
Er det her himmerige?
Nej, men det kan det blive.
Du døde officielt i lørdags kl. 17.
Lægen konstaterede, at du begik selvmord med beroligende midler.
Du ligger begravet i Maisons-Alfort, række 8, nr. 30.
Titi! Det er Titi.
Jeg arbejder, kan vi sige...
...for staten.
Staten giver dig en chance til.
- Hvorfor? - Så du kan lære.
Lære at læse, gå, tale, smile og slås.
Lære alt.
- Hvorfor? - For at tjene staten.
Hvad sker der, hvis jeg ikke vil?
Række 8, plads nr. 30.
Må jeg sove på det?
Jeg kommer tilbage om en time.
Din skiderik!
- Hvor er udgangen? - Lige frem.
- Hvad er det for idioter? - Ansatte.
- Rør jer ikke! Det går fint. - Nej, det går ad helvede til!
- Luk døren op. - Det kan jeg ikke.
- Få dem til at åbne døren! - De vil ikke åbne.
- Jeg skyder hovedet af dig. - Den er ikke ladt.
Hold nu op! Flyt dig!
Rolig.
Gå hen og sæt jer!
Regel nummer ét: Aldrig den første kugle.
Så du mister lysten til at flygte.
Har du bestemt dig?
Godt.
De her skal udfyldes.
Hvad nu, hvis jeg ikke klarer det?
Det gør du.
Vi begynder med et enkelt program.
Det er ligesom et tastatur på en skrivemaskine.
Det er musen. Der er en kugle under den.
Træk pilen over skærmen. Tryk her, så kan du tegne.
Prøv.
Forsigtig, forsigtig.
Vær forsigtig. Træk pilen hertil.
Træk den op i hjørnet. Træk pilen herop.
Alle tiders. Tryk her.
- Sådan! - En gang til.
Det her er vores sædvanlige tjenestevåben.
Vi begynder med det nemmeste. Beretta 93R, 9 mm.
20 skud maks.
Ret altid løbet mod målet.
Før jeg viser dig gode positioner, skal du lære våbnet at kende.
Skydeskive på 10 meters afstand.
- Du har vist skudt før? - Aldrig på papir.
Rundt og roligt.
Okay.
- Jeg har ondt i benet. - Skidt med det.
Vi skal øve reflekser. Det er meget enkelt.
På plads.
Jeg står i forsvarsstilling.
Du skal forsøge at ramme mig i ansigtet.
Næste!
Sæt dig der.
Du ser ikke godt ud, lille pige. Spyt tyggegummiet ud.
Men hvis vi begge anstrenger os, og guderne er nådige
kan vi nok få dig til at ligne et menneske.
Det første, nødvendige skridt...
...for at blive uundværlig for manden.
En kvinde.
Kan du lide det?
Kan du beskrive skønhed for mig?
- Så siger jeg noget dumt. - Smil. Det er en god begyndelse.
Man skal altid smile, når man er usikker.
Man bliver ikke klogere af det, men det er rarere at se på.
Fremelsk den lille skrøbelighed, som forskønner ansigtet.
Et Smil.
Det er en ydre blødhed.
Ømhed...
Næsten en sindsstemning.
Skal vi fæstne parykken?
- Går studierne godt? - Jeg har ondt i fødderne.
Humor. Det er en god begyndelse.
Har du fået venner?
Ja, jeg har det fint sammen med min mus.
Hvornår skal vi tage en drink på en fed bar?
Ikke endnu.
- Har man aldrig fri på din fabrik? - Aldrig.
Den klæder dig virkelig.
I næste uge fylder jeg 20.
Kan jeg ikke få lidt fri?
Under overvågning?
Hvordan går det? Jeg har et fedt program. Vi skal prøve det.
Værsgo.
Man skal vel åbne den, ikke?
En lille hvid mus
Røg ind i mit hus
Jeg tager den i halen Tager den ind i salen
Hun har skabt kaos på tre måneder.
- Har du mistet følelsen? - Hun har potentiale.
Potentiale?
Jeg ved ikke, hvad hun kan klare... udover at sparke og bide.
De store kapaciteter skal trænes i længere tid.
Fem, nogle gange seks år.
Du får to uger til at vise fremskridt.
Ellers smider jeg hende ud.
- Hvem er du egentlig? - Det ved jeg ikke.
- Men du er... - Ja?
- Hvad laver du i mine arme? - Det ved jeg ikke.
Men når vi er nået så langt...
Det er måske bare en drøm.
Min elskede...
Du har gjort store fremskridt. Især i dans.
Også i maleri.
Men i de andre fag...
Ingenting. Ikke en snus.
Nul.
Jeg kommer straks.
Til lykke med fødselsdagen.
Pust.
Vi har to uger til at ændre på det, Nikita.
Ellers kan jeg ikke gøre mere for dig.
Ikke noget som helst.
SLUT
Er det mine hænder, du kigger på?
De var smukke før i tiden.
Nu forråder de mig.
Begyndte du ligesom mig?
Lad dig styre af nydelse...
Din kvindelige nydelse.
Og glem ikke...
Der er to grænseløse ting i verden.
Kvindelighed og evnen til at udnytte den.
Jeg tror ikke mine egne øjne!
Er du ikke færdig?
- Du er så nervøs, Amande. - Jeg tolererer ikke forsinkelser.
"Venten vækker begær."
Tag det her på.
- Sikken rædsom bøjle! - Jeg skal også ind på computeren.
- Nej, nu er det nok. - Det går hurtigt.
Du ser godt ud.
- Spiser du middag med mig? - Ja.
- Af hvilken årsag? - Det er din fødselsdag.
- Den 23. - Du glemte det ikke.
Vi har en gæst, Amande.
Lad mig invitere dig til middag...
...ude.
Skal jeg gå med?
Det sædvanlige, monsieur Georges?
Du kan stille din taske fra dig.
Pas på! Jeg vil trylle.
Egentlig ikke.
Taittingers årgangschampagne.
- Hav en god aften. - Tak. Skål for din fremtid.
Nu?
Den er ladt. Seks titan-kugler og et ekstra magasin.
Jeg fatter det ikke.
Bag dig sidder en kvinde i orange og to mænd i jakkesæt.
En er livvagt, den anden skal skydes.
Mindst to kugler. Bagefter går du på herretoilettet.
I sidste bås kan du komme ud gennem et lille vindue.
Du ender i en gård, hvor en gang fører til gaden.
En bil venter på dig i to minutter.
Du har tre minutter tilbage.
Vær sød at vente, til jeg er gået ud.
Se derovre, Eddy!
Eddy!
Den anden side.
Bliv her.
José!
Jeg kommer.
Mademoiselle! Stands!
Luk døren op.
Jeg har et problem her.
Mademoiselle!
Luk døren op, din idiot!
Vinduet var tilmuret, Bob.
Vinduet var tilmuret!
Selvfølgelig.
Din lede skid! Du er en forbandet lort!
- Din skiderik! - Det er forbi! Det er forbi!
Du kommer ud i morgen.
Du kommer ud i morgen!
Fald ned, for fanden!
Vi er nødt til det.
Vi er nødt til at lave den slags øvelser, før vi slipper en agent ud.
Du klarede dig godt, Nikita.
Og i aften...
Alle de år...
Jeg kommer til at savne dig.
Det er sidste gang, jeg kysser dig.
- Hvilke missioner giver du hende? - S1.
Stadig den samme ambition.
Stå Stille.
Et halvt år. Jeg vil have hende i september.
Jeg kan ikke tåle dig. Jeg havde gerne ladet dig dø.
Hold dig på måtten. Du får ingen advarsler. Forstået?
- Hvor mange tager jeg? - Højst tre.
Jeannotn...
Marie Clément, født i Sarlat, sygeplejerske på La Salpêtrière.
Du får en bankoverførsel hver måned.
Pas, kørekort og en bonus til at komme i gang.
Under missionerne har du et dæknavn.
Joséphine.
Held og lykke.
Jeg er bange.
Det værste er overstået.
Anden etage, meget lyst, centralvarme...
Og heldigvis ledig med det samme.
Perfekt. Perfekt.
- Undskyld mig. Har du travlt? - Nej...
Godt, for jeg har problemer med kassen, og båndet fungerer ikke.
Jeg har masser af tid.
Heldigt for mig. Flyt bunken dertil, så slår vi varerne ind.
Ravioli.
Jeg er langsom. Jeg begyndte for to dage siden.
Det er kompliceret.
Småkager. Maler du på silke?
Hvor er etiketten?
Vi siger 10 franc.
Hvornår holder du op?
Klokken seks.
Vil du spise middag med mig?
10 franc.
Det er ikke færdigt.
Nå...
Det er lidt pinligt. Almindeligvis byder jeg på middag.
Jeg er helt paf. Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Det gør ikke noget. Spis.
Ja.
Det er lækkert.
Jeg vil fortælle en sjov anekdote fra butikken
Heller ikke det.
Jeg skal spise, mens det er varmt.
Man skal ikke lege med drenges nerver.
- Undskyld, men jeg har lyst. - Maden bliver kold.
- Du sagde jo, du ville ordne alt. - Jeg har sat vand over.
Du har ikke gjort noget.
Prinsessens morgenmad.
Sådan ja. Fandens, jeg er forsinket.
Har prinsessen sovet godt?
Jeg inviterer Léon til middag på lørdag.
Godt.
Bretonere har svært ved at vænne sig til Paris.
Jeg laver pandekager.
Kan du lave pandekager? Virkelig?
Jeg skal måske starte et firma med ham.
- Hvilken slags firma? - Tegne både.
- Skal han holde i viskelæderet? - Hold op. Léon er sød.
- Omtrent lige så klog som en banan. - Du er så hård.
- Inviter din veninde... - Hvem?
Du havde jo mødt en ven... en blondine med...
- I sidste uge, ikke? - Jeg ved ikke, om hun er en ven.
Så finder du ud af det.
Og hvis du ikke kan lide hende, tager Leon sig af hendes bananer.
Har vi det ikke godt sammen?
Vi er kommet sammen i et halvt år.
Marie... Hvorfor inviterer du aldrig nogen hjem?
Ingen forældre eller venner.
Slet ingen.
Jeg synes ikke om andre end dig.
Sådan.
Sig, at jeg hader ham.
- Hallo? - Joséphine?
- Ja. - Baren, George V, om en time.
- Hvem var det? - Hospitalet.
Jeg har vagt.
En kop te.
Har du ild?
Réginas serveringslokale om en time.
Rør dig ikke.
Spred benene.
Joséphine.
Undskyld mig.
Tag det der på.
- Hvad gør jeg nu? - Venter.
Roomservice, goddag.
Ja, monsieur.
- Hvad gør jeg nu? - Tager hjem.
Var det alt?
- Hallo? - Marie?
- Ja. - Det er Bob.
- Hvordan går det? - Fint, helt fint.
Jeg ville sige til lykke med en veludført første opgave.
Tak.
- Er flytningen gået godt? - Ja, helt fint.
- Jeg har en forlovet. - Det lyder godt.
Jeg er glad for, at alt går godt.
Jeg lægger på nu, Marie. Held og lykke fremover.
- Bob... - Ja?
- Jeg vil gerne invitere til middag. - Jeg kommer gerne.
Bob, ikke? Onkel Bob.
Kom indenfor. Hun er i badeværelset.
Jeg tager mig af det her.
Blomster var unødvendige, men champagne er velkommen.
Undskyld.
Jeg er virkelig glad for at møde dig.
Du er den første slægtning, hun præsenterer mig for.
De andre er ikke besværet værd.
Jeg sætter den på køl.
Det er udsøgt, lækkert og let.
Hold op. Ellers har jeg ikke en chance. En til, så er det nok.
Det er længe siden, jeg har set hende. Hun ser strålende ud.
Det er sikkert din fortjeneste.
Min charme er lumsk, for den virker ikke med det samme.
Den virker efter 10-15 år.
Kan du ikke fortælle lidt om hendes barndom, onkel Bob?
Nej, Marco.
- Hvordan var hun som otte-årig? - Du lovede det, Marco.
Jeg spurgte ikke dig, men ham. Jeg må ikke stille spørgsmål.
- Stiller jeg dig spørgsmål? - Nej, men det ville jeg gerne.
Jeg elsker dig alligevel.
- Tavs som graven. - Jeg har hørt det før.
Hun var en meget sød otteårig.
Hun havde gyldent hår i en lang fletning.
Hun havde en kusine, der hed Caroline.
Det var kun Caroline, der måtte røre hendes fletning.
Hun havde et bånd i håret og altid hvide kjoler.
Jeg mødte hende kun om sommeren.
Slægten genforenedes på en stor gård i Périgord.
Med alle fætre og kusiner var der omkring 20 børn.
De lavede altid ballade.
Hun havde en specialitet. Hun efterlignede frøer.
Hun sprang bagover ned i en dæmning.
Hun kvækkede samtidig. De andre unger skreg af grin.
Hun kom tilbage og var gennemblødt. Altid den samme undskyldning:
"Jeg gled," sagde hun helt roligt.
Det kender jeg godt.
- Sagde hun, hvad jeg lavede? - Nej, jeg må ikke stille spørgsmål.
Jeg arbejder på et rejsebureau. Jeg er en af de største aktionærer.
To billetter til Venedig.
For at fejre jeres forlovelse.
- Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. - Så sig ingenting.
Bella macchina. Mahogni?
Mahogni? Mahogni. Jeg har det lidt dårligt.
Se herhen!
Sådan...“
Så...
Pas på trinet.
Tak. Denne vej. Sådan ja.
Pas på gondolen, Marie!
"Pas på gondolen!"
Gondoliere...
...fra Venedig!
- Jeg har lyst... - Også jeg.
- Selv om jeg er tørstig og sulten. - Også jeg.
Knap kjolen op, skat. Nu er det gjort!
Slut.
Giv mig den. Buongiorno.
En tallerken lufttørret skinke, en tallerken ost -
- to flasker vand, for jeg og min mand drikker meget, når vi elsker.
- Grazie mille. - Hun er skør.
- Hvad svarede han? - Han havde det samme problem.
Det hele går altså godt?
Rør dig ikke.
- Hallo? - Joséphine?
- Ja. - Skabet har dobbeltbund.
Giv os en grøn salat i stedet.
Tak.
- Den soltørrede skinke er udsolgt. - Så ring til direktøren.
Jeg tager et bad. Hvil dig og tag dig af maden.
Joséphine er på plads.
De første dele er under vasken.
- Montering afsluttet. - Luk vinduet op.
- Der er intet håndtag. - Arranger det.
- Skat? - Ja?
- Ved du, hvad jeg tænker på? - Nej.
Da vi mødtes, var du så smuk, at livet føltes uretfærdigt.
For jeg ville aldrig få sådan en flot pige...
...i mit liv.
Aldrig.
Det var bedrøveligt sagt. Bedrøveligt.
Der er en båd i kanalen med en fører i blå skjorte.
Til venstre ser du to personer foran en indgangsport.
Indstil sigtet og bliv stående. Afvent ordre.
- Marie? - Ja.
- Jeg vil tale med dig. - Ja, men bliv uden for døren.
Marie...
Jeg vil ikke kede dig med mine spørgsmål.
Jeg ved ikke, hvilke dumheder du har begået i fortiden...
...og som plager dig så meget.
Men jeg kan forestille mig, du ved...
Jeg tænkte på det værste.
Tilmed det værste ville være en lettelse.
- Hvad er der? - Roomservice.
Jeg kommer.
- Buongiorno, signore... - Stop! Var skinken udsolgt?
- Prego? - Glem det.
- Hvor mange skal skydes? - En enkelt, men dobbelt.
- Hvordan ser han ud? - Jeg ved det senere.
- Grazie, signore. Arrivederci... - Ja...
Målet bliver synligt om 10 sekunder.
- Hvem er det? De er flere. - Jeg ved det ikke endnu.
- Marie? - Målet, for helvede.
Kvinden... i brunt.
Kvinden, for helvede. Hvad laver du? Kvinden!
Kvinden, for fanden!
- Hvorfor svarer du ikke? - Du lovede ikke at komme ind.
Ja, men jeg hørte støj, så...
Jeg har stået her i et kvarter. Du kan da i det mindste svare.
Okay...
Du hørte nok ikke, hvad jeg sagde.
Okay.
Til vi Ses.
- Mademoiselle... - Varm chokolade, en kage.
Vil du vide, om ferien var god?
Jeg genkender din forkærlighed for sadistiske julelege.
Du er syg, Bob. Du bruger dit job som en kloak.
Jeg er glad for at se dig.
Jeg savner tiden, da jeg havde dig for mig selv.
En ambassadør, der skal likvideres, før han vender hjem.
Du arrangerer det hele selv. Du har fem måneder.
Det skal ordnes pænt og diskret, så jeg tænkte på dig.
- Altid to ting på én gang. - Sådan viser jeg min kærlighed.
En dårlig modtagelse. Jeg begynder forfra.
Sådan, ja. Meget bedre.
Supermarkedet tilhører fortiden. Jeg har sagt op.
- Hvad? Skal du lave både? - Det kan du bande på.
- Det må vi skåle på. - Det har jeg ordnet.
- Hvor har du lært at smile sådan? - Det har du lært mig.
Desuden skal vi flytte.
Jeg tænkte, at noget rummeligere ville passe dig bedre.
Han er lige gået ind til elskerinden i nieren.
Mindst to timers venten.
- Har du ild? - See you later.
Undskyld. Jeg er forsinket.
Maximilien Jedrec har været udstationeret i Paris i syv år.
Han opbevarer oplysninger i ambassadens pengeskab -
- og venter på sin hjemkaldelse.
- Hvilken slags oplysninger? - Data, elektronik, mekanik.
- Hvem er pigen? - Anne-Marie... et-eller-andet.
De har været sammen i to år. Hun sælger malerier og er vist god nok.
Men det er ikke ham, der interesserer os.
Vi vil knalde firmaet, der sælger opgaverne.
- Derfor behøver vi beviser. - Og beviset er på ambassaden?
Ja, og han har boksnøglen i lommen.
Så behøver vi ikke lede.
Forholdet til ambassaden er køligt, så rør ikke ambassadøren.
Vær snu, ikke voldelig.
Skat...
Skat?
Du skræmte livet af mig!
Hvordan kan du arbejde på hospitalet og altid lugte så godt?
Kvindehemmelighed.
Du har haft nattevagt i tre måneder, men du fortæller aldrig noget.
Det er sidste aften.
Jeg er så træt af alle de malerier. Jeg tager mig af dig.
Marie-Hélène, hyggeligt at møde dig.
Hyggeligt at møde dig.
Vent på mig i fem minutter.
Der dér bliver svært at sælge.
- Hvem er det? - En kunstner, jeg var træt af.
- Hvad må jeg byde på? _ Whisky.
Så du arbejder sammen med Anne-Marie?
Nu og da. Far har et galleri ved siden af hendes.
- I samme gade? - Ja, lidt længere oppe.
Lidt længere oppe?
Nu ved jeg det.
Tak.
- Efter det finske galleri. - Nej, længere oppe.
Albuen.
Drik, drik, drik.
Læg dig ned. Vi skal sove lidt.
- Christian? Rengøringskonen. - Okay, modtaget.
- Joséphine? - Ja.
Ambassadøren og vagterne bruger koder.
- Vi har koden. - Den blev ændret i sidste uge.
Lyttefolkene fortalte mig det.
- Skal vi droppe det? - Vent, jeg hører lige.
Nej, opgaven fortsætter.
- Hvad betyder det? - Vi sender en rengøringsmand.
- Det er min mission... - Hold kæft. Ordrer er ordrer.
Opgaven fortsætter og kommer før alt andet.
Jeg vil skide på dine rengøringsfolk!
Hvad gør vi nu? Skal vi smutte?
Nej, vi venter og taler med ham.
Maurice?
Hvem er det, der kommer, Maurice?
- Det er i orden... - Rolig!
- Det er i orden!
Jeg lukker op.
Victor, rengøringsmanden.
- Badeværelset? - Derovre.
Tag også det der med.
- Hvor er chaufføren? - I bagagerummet.
- Så snak med ham. - Hold op! Har du en bedre ide?
Vi er nødt til at tale sammen, Victor.
Bagefter
- Hvad laver du? - Rydder jeres lort op.
I har jo ikke engang gjort ham færdig!
- Du er jo syg! - Hjælp mig. Han sprøjter.
- Jeg har fået nok! - Kom og hjælp mig.
- Hold kæft og hjælp mig! - Gå selv til ambassaden.
- Her har du nøglerne! - Hold op, dit kvaj!
- Okay, jeg holder op. - Hold op!
Victor... Jeg må vel hellere ringe efter instrukser?
Victor... Nej! Nej..!
Jeg afbryder ikke missioner.
Vi skal ikke ringe til nogen. Vi skal afslutte missionen.
Ellers fjerner jeg kæften på dig. Er du med?
- Det er bedst, at jeg tager med dig. - Nej, bliv her. Det tager en time.
- Og tag det roligt, Victor. Roligt. - Vi ses på kollegiet om en time.
Dobro veche.
Victor!
Vi sagde en time.
- Jeg rydder op. - Nej, Victor!
Lad os køre en tur.
Vi skal afslutte missionen.
Victor!
Jeg orker ikke mere, Victor. Jeg beder dig! Kan vi ikke køre?
- Hvem er han? - Det ved jeg ikke.
Hvad foregår der her, monsieur?
Fandens...
Lad os gå, Victor!
Ja, de er på plads.
Det var falsk alarm. Nu bevarer vi roen.
Victor!
De har lukket porten. Vi kan ikke komme ud.
Vi vender tilbage senere.
Stands!
- Vi kører en tur og vender tilbage. - Nej, hold op!
Flyt dig.
Se på mig, Marie.
Min stakkels elskede...
De slider dig op. Det job er for hårdt for dig.
Se disse små hænder.
De små hænder har brug for beskyttelse.
De må ikke ældes.
De skal holde op med at arbejde, før det er for sent.
Hvorfor siger du det?
Jeg ved det hele, Marie.
Der har aldrig været en Marie Clement på La Salpêtrière.
Jeg kender også til...
...bevogtningen, skygningen, videomaskinen.
Hvorfor sagde du ikke noget?
Fordi jeg ikke elsker andre end dig.
Tak. Tak.
Tak!
Min egen Marco...
Du er det eneste gode menneske, jeg har mødt i hele mit liv.
Og den eneste, der virkelig har hjulpet mig.
Rejser du?
Tager du mig med, hvis jeg gør mig helt lille?
Jeg foretrækker, at du er stor.
Jeg elsker dig.
Mathieu! Jeg går først ind. Jeg ringer, hvis der er problemer.
- Er du kommet for at skyde mig? - Nej.
Synes du ikke...
...at hun har betalt sin gæld?
At hun har ret til et liv?
Hendes liv er blevet ødelagt.
Jeg ved det, men for nogle år siden ødelagde hun også et liv.
Det var en betjent. Den gæld er svær at betale.
Hvor mange har hun dræbt for jeres regning?
Tæller I kun, når det passer jer?
Okay, Marco. Nu ved du, hvordan landet ligger.
Snak videre. Hvad vil du have, jeg skal gøre?
At du beskytter hende.
Jeg forsøger, men hun er i stor fare, Marco.
Hun forsvandt med dokumenter fra ambassaden.
Så er faren ovre, for jeg har dokumenterne.
Hun havde efterladt et brev til dig, men jeg rev det i stykker.
Hvad stod der?
Vi vil savne hende, ikke?
Jo.
Tilegnet JEAN BOUISE...
...og FREDO.
Tekster: Jørgen Toft www.sdimediagroup.com